https://slama.dev/comeback/
Chřipková epidemie propukla naplno už v sedmi krajích.
Lidé nedodržují základní pravidla prevence.
Zdržují se v rizikových zónách a nedodržují bezpečnou vzdálenost od nakažených.
Epidemie se šíří i proto, že mnohým stále připadá pár set korun za očkování příliš.
Opatrnost je zdarma.
No ne, co ty tady v rizikový zóně?
Přišel jsem si udělat čaj na posílení imunity.
Ten novej účes ti strašně moc sluší.
Ty něco potřebuješ?
Nezahrajeme si prší?
Prosím.
S nakaženýma nehraju, řekni Ozzákovi.
Chováš se ke mně, jako kdybych měla lepru.
Ve čtvrtek má Michal mít premiéru nového muzikálu a já si ho nenechám ujít, jen protože chytnu chřipku od své nezodpovědné dcery.
Já nejsem nezodpovědná.
Jsem nemocná.
S Ozzákem se hrát nedá.
Vždycky, když si lícne desítku, tak dostane chuť na pivo.
Nevíš, kde mám hrnek?
Mám nemčaj?
Ivo, jak jsi mohla?
Vždyť to tam máš napsaný.
No tak já ti ho umyju.
Ne, umyj si ho sám.
Nevíš, kde máme savo?
Nesu medicínu.
Nechci.
Ivuško, nebuď tvrdohlavá.
Víš, já se prostě nebudu léčit rumem.
S těma svejma chemickýma sračičkama jsi doma už druhej týden.
Jenom tě to rozežírá zevnitř.
A rum jako ne, jo?
Rumíček spíš tak jako hřeje.
Já nepotřebuju zahřát, když mám horečku.
Ivuško, vždyť je to lék.
Je to tady napsaný?
Jo, kde?
Rychlá univerzální medicína.
Já radši zůstanu u svých kapek, jo?
A nezahrajeme si prší?
Jasně.
Bereš dvě?
Hmm, sakra.
Musím si něco zařídit.
Promiň!
No jasně.
Pozdravuj Simonu.
Čau.
Ajo.
Kdy máš Sašu?
Strašně se loudá.
Proč?
Má těžkou tašku.
Tak pojď dál.
Nechceš si zahrát prší?
Já?
Super.
Co novýho ve škole?
Budeme psát prso z češtiny.
Co?
Říkala jsi, že budeme psát prso z češtiny?
Ne.
Jo?
Řekl jsem, že budeme psát písemku z češtiny.
Přinesl jsem ti pomerače.
Je, dík.
Mám ti ho oloupat?
Co?
No pomeranč.
Oloupat?
No loupat.
Ven.
Ale...
Ven!
Nikdy bych neřekl, že se Michal David pustí do něčeho tak kontroverzního.
Četla jsem, že chtěl dělat svatého Václava, ale toho už má zaregistrovaného Janek Ledecký.
A proč nedělá třeba Masaryka?
Toho už má Osvaldová se Soukupem.
O náměty na muzikály je obrovský boj, Tomáši.
Tady je o tom článek.
Píšou, že ze slavných knih je volná jenom Dášeňka a z prezidentů Zápotocký.
Klaus bude mít taky muzikál?
Na podzim.
Bude ho hrát Lucka Bílá.
Taky tady píšou, že Klaus přijde na premiéru.
Opravdu nechcete vzít radši Ivu, když to bude taková sláva?
Je pořád nemocná.
A nelepší se to?
Lepší.
Už nepije z misenku.
Vy to s tou opatrností přeháníte.
Já moc dobře vím, jak je Michal alergický na zakašlání v publiku.
Stačí jedno zachrčení a ruší představení.
Opravdu?
Ano.
Loni měl koncert v plicní léčebně a nedohrál ani nonstop.
To by byla pěkná ostuda, kdyby pan prezident kvůli mně to neviděl do konce.
Takže já uvidím živého prezidenta.
A vy jste ještě žádného nikdy neviděla?
A vy?
V roce 88 jsem byl na setkání prezidenta Husáka s mládeží.
Jmenovalo se to Socialismus, budoucnost lidstva.
To musela být sláva.
Pamatuju si to naprosto přesně.
Všichni jsme si museli vzít přezůvky, poněvadž ve Španělském sále zrovna položili nové lino.
Segman si je zapomněl, tak tam musel stát ve fuseklich.
Pak zahráli Píseň práce, přišel prezident, všem nám podal ruku, řekl ako sa máte a šli jsme domů.
Segman musel taxíkem, poněvadž mu někdo schoval boty.
A co prezident?
Jaký byl?
No, vzpomínám si, že byl jemně cítit kapustou.
Tady ještě dvě.
Co je?
Je tam přivázaný medvěd a někdo ho bije.
Ježíš.
Tak já si vezmu jinou hru.
Jo, ale medvěda dej dospod.
Ten pes je mrtvej.
Jenom spí.
Myslíš?
Já si na to vykašlu.
Já tady celý týden dřepím doma.
Ozzák mě léčí rumem, Lexa mě očumuje, otec se mě štítí a ty se bojíš žaludskýho esa.
Kouká jako máma, když si Lexa oholí její žiletkou.
Tak já zkusím ještě jinou.
Kašli na to.
Je tady pes, myšák, jede na psu, to je legrační.
Nechceš si radši zahrát škrabl?
A co kdybych ti radši vyprávěla, co bylo ve škole?
Tak jo, super.
Co všichni dělají?
Co Beneš?
Nevím, ale budeme psát písemku z češtiny.
Lexa říkal, teda snažil se.
Je to až po Wolkerovi, takže si to opiš, protože Tokářská říkala, že si pozdní omlouvá.
Ať si trhne nohou.
Proč to máš takový rozpitý?
Když on měl ten Wolker takovej smutnej osud.
Takže si zase brečela, jako když jsme brali Němcovou?
Byla to taková těžká hodina.
Ty výborný, teď to ani nepřečtu.
Tak si to opiš od Lexy.
Ty nosíš Lexovy věci ve svý tašce?
No, tu jeho mu přece vzal v zoo orangutan.
A jo?
Takže máma řekla, že se to nevyplatí na těch pár let kupovat další.
A neměl by tu tašku nosit spíš Lexa?
My se střídáme.
Letos mám službu já.
Tyjo, on si to snad vopsal i s těma básničkama.
Svatý Kopečky.
Spíš Svatý Kopeček, ne?
To se asi přepsal.
Kozy Ivy Pacovský, ty jsou vážně vobrovský?
Už toho mám dost!
Když běžíme patnáctistovku, Lexa běží pozpátku, aby mi viděl na prsa.
Při rodinný výchově mi šáhnul na zadek, že jsem vylila dítě i s vaničkou a teď o mně bude psát sprostý básničky?
A jak to dopadá, myslí, že jsou vážně obrovský.
Kozy mladý Krutový, ty už nejsou takový.
On je snad slepej.
Krutová je přece omluvená z tělocviku, protože si s nima na trampolíně vyrazila zuby.
Já přece nemám šestky.
Myslím si, že to je metonymie.
To si taky opiš.
Cože to je?
Přenesené pojmenování na základě vnitřní podobnosti.
Hned jim je to jasnější.
Lexa o tvých prsou říká, že jsou dokonalý a tak akorát velký.
Do ruky.
Počkej, počkej, počkej.
On se s tebou baví o mejch prsou?
No.
Máma se s ním o tom bavit odmítá a před panem Ozzákem se stydí.
A tobě to jako nevadí?
Člověk si zvykne.
No.
Když nemůže spát, tak je počítá.
To mi trochu vadí.
Vyzkoušel jsem už všechno možné.
Kapal jsem jí to na cukr.
Do čaje jsem jí to dával.
Dokonce jsem uvařil rumboračku.
Ale se prostě odmítá léčit.
No protože ji rozmazlujete.
Jak to?
No to by se líbilo každýmu.
Válet se doma v teple a koukat na televizi.
Já prostě vypnu topení, elektriku, hodím do pokoje netopýra a hned jak jdu druhej den, ráda chrchla do školy.
Čau, Lexo.
Ahoj, zdor, Bejku.
Jednu limču.
Ve vodovodu došla voda?
Já ti ji zaplatím.
Co je?
Přinesla se mi vypomeranč a ona mě vyhodila z bytu.
Nechce se léčit, já to říkal.
A chřipka se musí léčit, jinak se z toho může rozvinout.
Pěkná polízanice.
Blbost, moje máma říkala chřipka, ta se musí přechodit.
Jo, já jsem jednou takhle chřipku přecházel v hospodě a vyvinulo se mi z toho dvanáct chřipků na čele.
Když škejcháš, máš si podsunout půllitr.
To se i věztát nemůže.
A co když jo?
Trochu chrchla, ty z toho děláš vědu.
No a mimochodem, ten chlap, co jsme ho dneska brali na chrchláni, umřel?
Určitě se nechtěl léčit.
Určitě to byl nějakej chcípák.
No a mimochodem, Tokářská říkala, že to byl velikán.
Byl to ten, co napsal tu básničku, jak je menší a menší.
Básničku?
Lexo, víš, co jsme si řekli?
No, co je na básničkách špatnýho?
Každej chlap by měl občas nějakou napsat.
Pane Ozzáku, vy taky píšete básničky.
Obvykle to na mě přijde tak hodinu po obědě.
Třeba bychom se tak u vás taky učili.
Blbost, knížky nikdo nečte, Lexo.
Když chceš, aby to lidi četli, musíš jim to narvat rovnou před čumák.
Lexa žádný básničky psát nebude.
Bavíme se hypoteticky.
A kam teda?
Kam.
Tam, kam lidi musí a kde mají čas na čtení.
Ozzáku, tak to seš ty, kdo píše ty sprostý básně na dveře od hajzlu.
Na dveře od hajzlu?
Super!
No moment, moment.
A platit bude kdo?
Pane Ozzáku...
Nemáte dvanáct korun?
Jasně, Lexo, běž, já to za tebe zatáhnu.
Napiš to na bráchu.
Nepřipadáš si divně?
Pouze dodržuji základní pravidla prevence.
Ale jestli se ti to nelíbí, klidně můžu jít.
Ten kašel se ti vůbec nelepší.
Lepší?
Ozzák si stěžoval, že se neléčíš.
Léčit by se měl spíš Ozzák.
Ahoj, Ivo.
Co je, Lexo, ty se mě bojíš?
To je prevence.
Nechceš si s Ivou zahrát prší?
Ne.
Ivo, Saša říkala, že máš můj sešit z češtiny.
Saša říkala, co počítáš, když nemůžeš usnout.
Dáš mi ho?
Ne.
Počkej, Ivo, ty jsi to ještě neopsala?
Neopsala.
A taky bych nerada, aby si to opsal ještě někdo jiný.
No tak Ivo, to je sobecký.
To je prevence.
Byl to jenom začátek.
Tak bych ti doporučovala, aby už to dál nepokračovalo.
A myslel jsem to dobře.
Počkejte, bavíte se pořád ještě o tom sešitu?
Samozřejmě.
Tak, já bych si vzal ten sešit a šel.
Ten sešit zůstane tady.
A bejt tebou už bych sem nestrkala rypák, abys přes něj nedostal.
Tak Ivo, Lexa přece nemá žádný rypák.
To byla metonymie.
No no.
Tomáši, vyšla první recenze.
Už?
Poslouchejte.
Strhující duet Hitlera a Mussoliniho Decibely války vychází z toho nejlepšího, co jsme dosud od Michala Davida znali.
Na co se však diváci mohou opravdu těšit.
Je vokální sbor smějících se bestií.
No, to bude sukces.
Dneska ráno jsem slyšela úvodní písničku, docela mě to chytlo.
Počkej, tak to jak bylo.
To se popraví, to se popraví, na, na, na, na, na.
Tak nějak.
To bude árie K. H. Franka ze druhého dějství.
A víte, že v tom Michal David nakonec sám hraje?
Fakt?
Jo.
Autor sám si se sympatickou skromností svěřuje jen drobnou roličku svatého Václava, který ve strhujícím finále zachrání vlast, když na bílém koni vyvede z hory blanické rytíře v podání skupiny historického šermu Paleček.
Kdo to psal?
Vladimír Štancel, ten se na Michala Davida specializuje.
Taky musím koupit plakát a poprosím ho, ať mi ho pro Ivu podepíše.
Jo.
I když si to vůbec nezaslouží, je naprosto nesnesitelná.
Asi jí není dobře.
Řeknu vám, budu rád, že na chvilku vypadnu z domu.
Teprve šest?
Dostala medicínu.
Antibiotika?
Spíš takovej sirup.
V banánu.
Zaplať pánbůh.
Snad i zítra bude líp.
Určitě.
A kdyby ne, tak má u postele kýbl.
Tak čest, brácho.
Já kdybych tě neměl.
Co to je?
Nevím.
Lexa Aleš Krábe.
Kozy Ivy Pacovský, ty jsou vážně obrovský.
Teda brácho, ty jsi básník.
Jednoho Wolkera.
Co je?
No, nejsi taky.
Máš doma básníka.
A ještě vzadu, u Wolkera.
Proto jsem si objednal toho Wolkera.
No, jako fór.
Dám si vídu.
Iva je krásná jak socha, protože není plochá.
Jasně jsem mu říkala, že má básničky zakázat.
Počkej, dítě, to je taková blbost.
Blbost, jo?
Tohle poslal kdysi do Mateřídoušky.
Mami, mami, mami, proč jsme tu furt sami?
Je nám zima, máme hlad, přijď se o nás postarat.
A bylo mu devět let.
No, rýmuje se mu to pěkně.
Jo, ale vysvětluj pak sociálce, co je to básnická licence.
Má po fotrovi.
Ten mě taky dostal na básničky.
Tak ty budou lepší než tohle, ne?
Kozy mojí Simonky jsou jako dva citrónky.
Počkej, na takovou blbost žádnou holku nezbalíš.
Nemáš ani tušení, jak tohle holku rozrajcuje.
Nejdříve na mě zkoušel takový ty slaďáky, jako má lásko, voníš deštěm.
Moment, deštěm, ne?
Dechtem.
Vždyť víš, že jsem dělala asfaltérku.
No tak to jsem mu hodila na hlavu, tak to pak dostal zpátky.
Ale jakmile mi připíchl na dveře citrónky, hodila jsem se na rot.
A týden jsme se potili v maringotce.
Nemůžeš zvonit šestkrát.
Promiň.
Jak ti je?
Blbě.
Ale už nekašlu.
Co je dneska za den?
Čtvrtek.
To není možný.
Naposled si pamatuju, jak jsem v úterý jedla banán.
Já jsem tady včera zvonila a pan Ozzák říkal, že jsi na kontrole, ty si to nepamatuješ?
Od banánu ani ťuk.
Něco novýho ve škole?
Spousta věcí.
V češtině Matice slovenská, v technice šrouby a matice a v matice matice.
Já nikdy vůbec nevím, o čem mluvíš.
Dám ti to opsat.
Takže nic zajímavýho.
Ne.
Kromě toho návalu u klukovských záchodů o přestávce.
Byla zase plivací liga?
To nevím, ale Lexa je kvůli tomu po škole.
No, takže plivací liga.
Dál nic?
Tady se po tobě ptali čtvrťáci.
Po mně?
Co chtěli?
No, když se dozvěděli, že tam nejsi, tak chtěli tvoje telefonní číslo.
Já jsem jim ho nejdřív nechtěla dát, ale oni mi vzali sešit z biologie a začali mi z něj trhat stránky.
35 nových SMSek?
Od kluků?
Hele, kdo je Tibor?
No, takovej ten průšvihář ze čtvrťáku.
Ten, co má motorku?
To nevím, ale byl z nich nejhorší, vytrhnul mi členovce.
Panebože, panebože!
Píše mi Beneš.
Ahoj Ivo, chybíš nám tu všem, některým víc.
Není ti doma smutno?
Co chřipka?
Nepotřebuješ nějaké vitamíny?
Dneska mám večer volno, můžu se stavit.
Beneš.
Sašo, Beneš chce dneska přijít ke mně domů.
Odpověď zní?
Ano.
Ivo!
Co je?
Otec jde na premiéru a Ozzák bude v hospodě.
Beneš chodí s Machovou.
No a copak má na něj Machová patent?
Dělá kickbox.
Kropáčková se s Benešem jenom zdržela v šatně a pak jedla šest neděl trubičkou.
Seš nemocná, blbni.
Vždyť o nic nejde.
Přinese mi mandarinky, budem se jenom líbat.
Ivo.
Povídat jsem chtěla říct, povídat.
Ty už jsi vzhůru?
No.
A jak ti je?
Dobře.
Dobře, dobře, dobře, dobře, dobře, dobře, dobře, dobře.
To je moc dobře, dobře.
Tati?
No?
Není ti nic?
Proč?
No, že jsi teďka asi sedmnáctkrát řekl dobře.
Fakt?
No.
No tak já letím.
Lexa to není, že ne?
Ne.
Dobře.
Chápeš to?
Ne.
Dobrý den.
Ahoj, Lexo.
Pan Ozzák tu není?
Ne.
Aha.
A přijde?
Šel za panem Metlošem, takže počítám, že se objeví koncem týdne.
Jsem se ještě chtěl zeptat.
Kdybyste byla žena a někdo vás něčím naštval, co by musel udělat, abyste mu odpustila?
V každém případě pomůže omluva.
A když tomu navíc ještě přidáš květinu?
Mamka říká, že kytky jsou pro teplouše.
Že ženská ocení spíš peněžní dar.
Každá žena je jiná.
Ale na normální ženu květina funguje vždycky.
A nemohl bych si půjčit tuhle?
Ne, ta je pro Michala Davida.
Aha.
A tuhle?
Ta je pro jeho koně.
Jdeme dneska na premiéru a já je ponesu na scénu.
Pan Pacovský jde taky?
Jistě.
On byl dokonce pozván.
Já mu jenom dělám doprovod.
Tak já to vyřeším dneska.
Držte mi palce.
Nashledanou.
Dobrý den.
Co tu chtěl?
Ale, má nějaké potíže v lásce.
Ale to se jistě dneska večer s tou svou holubičkou vyříkají.
Ježišmarja.
Tomáši, říkala jsem si, že byste mohli jít na to pódium jako první a dát tohle tomu koni.
Protože květinář říkal, že asparagus koně uklidní.
Co ještě říkal?
Že když kůň vidí asparagus, jde po něm.
Ne, Lexa co říkal?
Vlastně nic.
Byl byste moc hodný, kdybyste se o toho koně postaral.
Víte totiž, já se těch potvor děsně bojím.
Marcelko.
Já se obávám, že dneska večer žádnou kytici předávat nebudu.
Prosím?
Prostě nikam nejdu.
Říkal jste, že nikomu nebudete předávat žádnou...
Nejdete?
Rodinné důvody.
Stalo se něco?
Mohlo by.
Vždyť jste se tak těšil.
No, někdy je třeba přinést oběti.
Tak se jmenuje árie Edvarda Beneše z prologu.
Zítra mi to převyprávíte.
No, tak já jdu.
Tak se hezky bav.
Jo, budu.
Kdy přijdeš?
Proč?
No.
Abych věděla, kdy tě mám čekat.
Tak dneska už mi nečekej, to ne, to...
A víš, premiéra, raut.
S Michalem jsme se neviděli léta.
Jo, tak ho pozdravuj, no.
Jo, jo.
A máš všechno?
Proč?
No, abys třeba nemusel vracet.
No to já bych se nevracel, to ne, to...
Jak já jednou vyrazím, tak už se nevracím.
Tak si to užijte.
Co, nechceš jít přeci jenom se mnou?
Marcelka to pochopí.
Ne.
Já si prostě ještě necítím, no.
Škoda, no.
Tak, ahoj.
A léč se.
Budu, budu.
Pa, pa.
Ahoj.
Renato, co ty tady?
Přišla jsem si popovídat.
A o čem si chceš povídat?
O Benešovi.
Co je s ním?
Nic vážného, jen zhmožděniny.
V kruhu bude v pořádku, i když SMSky se mu teď pár dní budou psát dost blbě.
Chtěl mi jenom přinést mandarinky.
Jeden by řekl, že potom, co se stalo Kropáčkový, si dá každej pozor.
Ale ne.
Všechny krávy, co nemají kluka, to na něj furt budou zkoušet.
Ale to já nejsem.
Já kluka mám.
No jasně.
Ne, počkej, počkej, počkej, počkej, počkej.
Opravdu, opravdu s nikým nechodím.
Fakt.
Že to nikdo neví.
Tajíme to.
Kvůli mému tátovi.
On je totiž hroznej magor a kdyby se to dozvěděl, tak by nás oba dva zabil.
A s kým teda chodíš?
No to ti právě nemůžu říct.
Co kdyby to z tebe táta dostal?
Umí tvůj otec oblúkový kop patou?
Spíš ne.
Tak buď klidná.
Ty jo, pan Ozzák si zase zapomněl klíče, jo?
Ivo!
Ještě dobře, že seš tady, pojď.
Tak to je on.
Ty jo, Machová, co tady děláš?
Bůček, jo.
No.
Co?
Tak jenom mě nenapadl.
No hele, mě nejdřív taky ne.
Ale je skvělej.
Citlivej, pozornej, pracovitej.
Kam stěhuješ ten fíkus, Lexo?
To je pro tebe.
No vidíš.
Furt mi nosí kytky.
Děkuju, čumáčku.
Čumáčku?
Vy dva spolu fakt chodíte?
No jasně.
Ty jo.
Fuj, dost.
Co se tady děje?
Tati, co tady děláš?
Co ty dveře?
Ozzák si zase zapomněl klíče.
Není tady náhodou Lexa?
Proč?
Protože všechno vím.
Co jsem říkal?
Dobrý den.
To je kdo?
No, to je Renata, spolužačka.
Co tady dělá?
Přišli mě navštívit.
S Lexou.
Říkala jsi, že budeš sama doma.
Ty sis taky říkal, že se nebudeš vracet.
Jak se nemám vracet, když vím, co vím?
Co máš s Lexou?
Tati, ty jsi se úplně zbláznil.
Já s Lexou nic nemám.
Cože?
Ty si myslíš, že jsem slepej?
Že nevidím, jak je tady pečenej, vařenej, jak ti nosí pomeranče.
A nemysli si, že nevím o těch básničkách.
Je tohle.
No tak jo, no, tak zkoušel to, no.
Tak vidíš.
Ale to už je dávno.
Teď už holku má.
Lexa?
Jo.
Tady Renatu.
Cože?
Rendo, promiň.
Promiň, ale táta to pochopí.
Tati, ona má strašnej život.
Její otec je šílenej řapík.
Myslí si, že když bude chodit s nějakým klukem, tak že do týdne otěhotní.
Hrabe se jí ve věcech, dělá jí scény, aby zjistil, jestli náhodou nemá kluka.
Že jo, Rendo?
No, jo.
A přitom mezi tebou a Lexou nejde o sex, že ne?
No to v žádném případě.
Lexo, napadlo by tě to někdy?
Ne.
No a tohleto, ten její táta vůbec není schopný pochopit.
Ale ty bys to pochopil, že jo?
No, já jo.
Prosím tě, hlavně nikdy neříkej, že jsi je tady spolu viděl, jo?
Prosím.
Já to nikde roztrubovat nebudu.
Buďte klidní.
Tak já už musím.
No, tak na co čekáš, čumáčku?
Ty jo.
Ty to ale taky nemáš lehký.
Nashledanou, pane Pacovský.
Ahoj, ahoj, ahoj.
Poslouchej, jak to myslela, že to nemáš lehký?
No to jak Ozzák rozbíjí furt ty dveře a já to musím řešit.
Jasně.
No, tak já běžím, i když vyrazím teď hned, možná ještě stihnu ležáky.
Ivo, já jsem se přišel zeptat, s kým to vlastně chodím.
Protože mám pocit, že s Machovou asi ne.
To je dobře.
A s tebou?
No tak je pravda, že dneska to bylo poprvý, co jsem byla ráda, že jsi vešel do dveří.
Ale to byla výjimečná situace.
A teď se to zase vrátí k normálu.
Takže zas jen kamarádi.
Kamarádi.
Jasně.
A nezahrajeme si aspoň prší?
Prší?
Ven.
Jsem Emil Hácha, celý den špekuluju, co zas dneska spáchá.
Diví, Benéž se diví, z Londýna na mě jenom vyčítavě zní.
Mnichovská dohoda, jo nad pravicí mávám, jsem Emil Hácha.
Kdo to byl?
Ven.